Kauan sitten, kun olin nuori mies, isäni sanoi minulle:
''Sinähän pidät kirjoittamisesta.'' Vastasin: ''Niin pidän.''
Hän sanoi: ''Ehkä kirjoitat joskus perheemme tarinan.
Vasta sitten ymmärrät, mitä tapahtui -
ja minkä vuoksi.''
Meidän perheessämme uskonnolla ja kalastuksella ei ollut juurikaan eroa.
JA KESKELLÄ VIRTAA JOKI
Asuimme taimen jokien haarassa Missoulassa, Montanassa.
Aikana, jolloin intiaanit kävivät kaupungin bordelleissa ja baareissa.
Isäni oli presbyteerikirkon pappi. Ja perhokalastaja.
Vaikka yksi päivä viikosta pyhitettiinkin uskonnolle, -
hän kertoi silloinkin Kristuksen kalastajantaidoista.
Veljelleni Paulille ja minulle uskoteltiin, -
että kaikki Galilean järven kalastajat olivat perhokalastajia, -
myös suosikkimme Johannes.
Varsinkin köyhillä on kurjaa ilman Kristusta, -
mutta Kristuksen löytäneet köyhät ovat prinssejä ja kuninkaita.
Iltapäivällä kävelimme hänen mukanaan jumalanpalvelusten välissä.
Yleensä kuljimme Big Blackfoot-joen rantaa pitkin.
Meille se oli perheemme joki.
Siellä isän sielu lepäsi ja hänen mielikuvituksensa elpyi.
Kauan sitten muta muokkaantui kiveksi. Puoli miljardia vuotta sitten.
Jo sitä ennen, kivien alla... ovat Jumalan sanat. Kuunnelkaa.
Jos Paul ja minä kuuntelisimme tarkasti, saattaisimme kuulla sanat.
Saimme kai yhtä paljon opetusta perhokalastuksessa -
kuin muissakin hengenasioissa.
Presbyteerinä isäni uskoi, että ihminen oli pohjimmiltaan sotku -
ja että vain Jumalan rytmistä saisimme voimaa ja kauneutta.
Hänelle taimenet ja sisäinen pelastuminen olivat rukouksen tulos.
Rukous on taidetta ja taide ei ole helppo laji.
Me opimme kalastamaan presbyteeri- tyyliin, metronomin avulla.
Aloitimme aina samalla ohjeella.
Heittäminen on rytmilaji, klo 10 ja 2:n välillä.
Isän mielestä kukaan taitamaton ei saisi häpäistä kaloja saamalla niitä.
Virallinen koulutukseni oli samanlaista.
Kun isä valmisteli saarnaa, olin pastori Macleanin opissa.
Hän opetti lukemista ja kirjoittamista, ja ollessaan skotti, -
kirjoituksessakin vähemmän oli enemmän.
Vähennä puoleen.
Kun kaverini kävivät Missoulan koulua, -
minä opettelin kotona kirjoittamaan.
Vielä. Vähennä puoleen.
Hyvä. Heitä se menemään.
Norman! Norman! Odota veljeäsi!
Opetus sai kuitenkin vastapainonsa.
Olin vapaalla päivälliseen asti -
oppimassa Jumalan luonnosta.
Parempaa oppimis paikkaa ei ollutkaan kuin nuoruuteni Montana.
Se maailma oli vielä utuinen, -
siellä oli ihmeitä ja mahdollisuuksia, enemmän kuin missään sen jälkeen.
Ovi auki!
Se oli myös kova maailma. Ta jusimme sen jo lapsina ja ihailimme sitä.
Pitihän sitä kokeillakin.
Tiesin olevani kova, koska olin vuotanut verta.
Paul oli erilainen. Hänen kovuutensa tuli jostakin hänen sisältään.
Hän vain tiesi olevans a muita kovempi.
Rukousta ei lueta, ennen kuin lautanen on tyhjä.
lhminen on syönyt Jumalan kauraa tuhat vuotta.
8-vuotias poika ei sitä perinnettä muuta.
Rukoillaan.
Jumala, -
pyydämme anteeksi syntejämme ja kiitämme Sinua antimistasi.
Pyydämme sovitusta synneillemme.
Aamen.
Norm, mitä haluat tehdä isona? -Haluan varmaankin papiksi.
Tai ammattilaisnyrkkeilijäksi. -Olisitko parempi kuin Jack Johnson?
Voisit olla. Minulla on parempi idea.
Mikä sinusta tulee?
Perhokalastuksen ammattilainen. -Ei sellaisia ole.
Nyrkkeilijä kai sitten.
Eikö pappia?
Vuonna 1917 I maailmansota kosketti Missoulaa.
Sinne lähti jokainen tukki jätkä ja työt jäivät vaareille ja pojille.
16-vuotiaana kannoin korteni kekoon ja pestauduin metsäpalvelukseen.
Se oli kovaa työtä.
Miehet olivat yhtä kovia kuin kirveenvartensa.
Näin enemmän vuoria kuin koskaan myöhemmin.
Paul oli sinne liian nuori ja ryhtyi uimavalvojaksi.
Päivisin hän katseli tyttö jä -
ja illalla toteutti elämänsä toista tarkoitusta: kalasti.
Hiljaa.
Olenko kertonut, miltä metsäpalo kuulostaa..? -Turpa kiinni!
Minä keksin.
Tiedän, miten pääsemme historiaan.
Lasketaan koski Seifertin ukon veneellä.
Ei sitä voi laskea. -Yrittää voi.
Ja kuolla. -Siitä saisi kunniaa.
Kyllä meistä tulisi Missoulan kuninkaita.
Olisimme kuuluisia. Saisimme kuvamme lehtiin. Minä ainakin teen sen.
Eikä.
Tehdään se. -Minä olen mukana.
Minä tuon airot.
Kuka tämän oikein keksi?
Jeesus, Maria ja Joosef!
Lasketaan se yläjuoksulle.
Käännetään se.
Hypätkää kyytiin.
Kyllä me siitä selviämme. -Enpä usko.
Ei sitten. Vain minä, Norm ja Chub.
Paulie... -Hyvä on.
Macleanit sitten vain.
Olkaa varovaisia!
Nähdään myöhemmin, pojat!
Oikealla!
Pidä kiinni!
Jessus.
Macleanit!
Paulie! -Chub.
Macleanit!
Mitä helvettiä..?
Hullu mies!
Oletteko te kunnossa?
Onko siellä kaikki hyvin? -On.
Menette tänään kirkkoon rukoilemaan anteeksiantoa.
Äitinne murehti koko yön. Ajattelitteko lainkaan häntä?
Mrs. Campbell soitti.
Mistä saitte veneen?
Lainasimme sen. -Vai lainasitte?
Pojat, mitä te olette menneet tekemään?
Korvaatte veneen työllä, sentilleen. -Kyllä, sir.
Minä korvaan sen, isä. Se oli minun ideani.
Mitä teet?
Arvaa, mitä se kaipaa. Kinkkua, juustoa ja sardiineita.
Herkullista. -lnhoan sardiineita.
Pojat kertovat kaikille, että me teimme sen.
Pitäisi kirjoittaa artikkeli: ''Macleanit päihittivät putoukset''
Se olisi hyvä koulun lehteen. Chub...
Mikä idiootti! -En halua mitään helvetin sardiineita!
Lopettakaa! Lopettakaa!
Löit äitiä, paskiainen! -Sinä kaadoit hänet!
Minä liukastuin!
Minä vain liukastuin.
Se oli ainoa kerta, kun tappelimme.
Mietimme kai jälkeenpäin, kumpi oli kovempi.
Mutta jos poikuuden kysymyksiä ei selvitetä aikanaan, ne haudataan.
Kohtelimme toisiamme taas armeliaasti, niin kuin kirkko opastaa.
Näin silloin jotakin suurenmoista.
Paul rikkoi isän ohjeita ensimmäistä kertaa, omalla rytmillään.
Molemmat ovat hienoja.
Herra siunasi meitä kaikkia tänään.
Erityisesti minua.
Loppuvuodesta pääsin Dartmouthiin opiskelemaan.
lsä oli luvannut, että saisin mennä mihin tahansa yliopistoon.
Hänen palkkansa oli pieni, joten arvostin tarjousta kovasti.
Tee parhaasi. -Teen kyllä.
Hei, Norman! Norm.
Syksyllä 1919 astuin junaan ja matkustin 4 500 km itään, -
tuntemattomaan.
Papin pojalle Dartmouth oli enemmän kuin koulutusta, se oli ilmestys, -
joka avasi aivan uuden maailman.
Osana koulutustani oli valaista fukseja runoilijoiden hienosta annista.
Vaikka en tiennytkään sitä silloin, opettaminen sopi minulle.
Enimmäkseen pelasin korttia opiskelukavereiden kanssa -
ja näytin, miten Missoulassa pelataan pokeria.
Vietin Dartmouthissa kuusi vuotta, enkä käynyt juurikaan kotona.
Paul taas jäi Missoulaan opiskelemaan.
Hän ei halunnut jättää kaloja, jotka eivät olleet jääneet koukkuun.
Hän pääsi toimitta jaksi Helenaan ja muutti sinne.
Hän piti perheeseen yhtä vähän yhteyttä kuin minäkin.
Vasta keväällä 1926 -
palasin viimeinkin kotiin.
Päivällinen on puolen tunnin päästä. Ehdit käydä kylvyssä.
Näytänkö laihalta, äiti?
Näytänkö minä vanhalta? -Et, vaan...
Kunpa Paulkin olisi tullut. Hän on myöhään töissä.
Norman. Tulisitko hetkeksi?
Harmi, ettei Paul tule. Toimittajan elämä...
Tiedäthän, miten Paul... -Tiedän.
lstu.
Kuulin, että hän...
Kuulen laumaltani kaikenlaista.
Niin. Jokainen matkalla täältä Helenaan tietää koulutuksestasi.
Se on aika saavutus.
Mihin aiot hyödyntää sitä?
Olen ajatellut metsäpalvelusta. -Uraksiko?
En.
Kesäksi.
Vaihtelua. Hyvä idea.
Ruumis ruokkii sielun. Mitä sen jälkeen?
En ole vielä päättänyt.
Sinulla on ollut kuusi vuotta aikaa päättää, Norman.
Oletko harkinnut jatko-opintoja? Lakiopintoja, lääketiedettä. -En.
Entä pappeutta?
Olen hakenut useita opetusvirkoja.
En ole saanut vielä vastauksia. -Vielä on aikaista.
Olet kuitenkin jo opettanut. -Niin.
Oliko se sinusta palkitsevaa?
Voisiko tämä olla sinun kutsumuksesi? -Kutsumukseni...
Päivälliselle, herrat.
Joutuivat kusemaan housuihinsa! -Niin.
Paul Maclean? -Tuolla.
Kaivoksella ei pidetä edes vessataukoja.
Entä... -George Masterson.
23-vuotias... -Ota sinä Anaconda-juttu.
Minä olen pomo, Maclean. -Selvä, pomo.
Veli!
Katsos poikaa!
Tässä on isoveljeni, professori. -Herrat...
Kiitos, että tulit käymään illalla. -Anteeksi. Halusin kyllä tulla.
Halusin kuulla isän sanat: ''Norman. Tulisitko työhuoneeseeni?''
Professori...
Meidän pitäisi juhlia.
On vähän aikaista. -Olet pehmennyt idässä.
Vai niin.
Kalastelitko idässä paljon? -En yhtään.
No, miten olisi? Mennään joelle.
Oletko valmis? -Olen.
Tämä on hyvä paikka. Jää sinä tähän.
Se on liian tiukalla. Heitä vaakakierteellä.
Kalat ovat kauempana.
Vähän... kauempana.
Heitä myötävirtaan. Se auttaa.
Olet vain vähän ruosteessa.
Hän sanoi sitä varjo heittämiseksi.
Siima oli ilmassa niin matalalla ja niin kauan, että se muodosti sateenkaaren.
Tajusin, että poissa ollessani -
veljestäni oli tullut taiteilija.
Valmentaja tuli puheilleni ja kysyi, haluaisinko tavata John L. Sullivanin.
John L. Sullivanin! -Hänhän on nyrkkeilyn maailmanmestari!
Silloin tunsin olevani kotona.
Seisoin taas Missoulan kirjaston rappusilla myöhään illalla, -
kertomassa tarinoita pojille, jotka olivat kuunnelleet ennenkin.
Heistä oli tullut miehiä minun poissa ollessani.
Maailma on paskiaisia täynnä.
Ne vain lisääntyvät, mitä kauempana on Missoulasta.
Sen takia professorin on parasta jäädä tänne.
Missä kurlausjuoma on?
Tule itsenäisyyspäivän juhliin. Siellä ovat kaikki tytöt.
llman äitejään.
Etsitään sinulle kissa.
Oli mukavaa, herrat...
Minne menet? -Onko treffit?
Treffit pokeripöydän kanssa. -Näitkö mainoksen matkalla?
''Onko ukkosi juoksulla? Kärttyilee, huonolla tuulella?''
''Heitä häntä partavaahdolla!''
Matkalla minne? -Loloon.
Lolon Kuumiin paikkoihin.
lsäni kirkkoon meneminen kruunasi paluuni.
lsäni sanoista sain kotoisan olon parhaiten.
''Muistoissa ovat sydämen syvimmät tunteet.
Runoilijan sanoin: Aikaa käännä taaksepäin, -
lapsi minusta tee, vaikka vain illaksi täksi näin.''
Tunnetko ketään? -No...
Olet ollut liian pitkään poissa.
Kuka tuo on? -Kuka?
Tuolla.
Onko ihastusta ilmassa? -Chub, kuka hän on?
Jessie Burns.
Wolf Creekistä. Hänen veljensä lähti Hollywoodiin.
Jessie Burns...
Anteeksi, lähtisitkö tanssimaan? -Voisitko hakea juotavaa?
Ole hyvä. -Loistavaa. Olet hengenpelastaja.
Naisellista...
Minun on varottava puuteria. Olen oopperan kummitus.
Kuulin Louis Armstrongin laulavan tämän kerran New Yorkissa.
Niinkö? -Värillisten jazz on maailman parasta.
Paul Whiteman ja Clicquot Club Eskimos eivät ole mitään.
Äitini rakastaa Clicquot Club Eskimosia. -Vai niin.
Tanssitaanko?
llotulitus alkaa!
Hieno idea!
Mikäpä sen parempi oppitunti kuin retki reservaattiin.
Opettelemaan kristillistä jaloutta. Mitä mieltä te olette?
Minä järjestän kaiken.
Kiitos. Tämä on jaloin kuulemani idea vuosiin.
Tiesitkö, että intiaanilapsilla ei ole edes kenkiä?
Halusitko soittaa? -En välttämättä.
Soita vain. -Hy vä on. Tarvitsitko sinä puhelinta..?
Päivää, Mrs. Hatcher.
Päivää, Mrs. Hatcher. Haluaisin...
Hänelle kuuluu hyvää. Haluaisin...
Kaikille kuuluu hy vää. Yhdistäisittekö Burnseille Wolf Creekiin?
Tiedän, että se on kaukopuhelu. Kiitos.
Hei. Onko Jessie paikalla?
Täällä on Norman Maclean, mutta tuskin hän...
Hei.
En. Minä olen se, joka toi sinulle juotavaa.
Emme ehtineet, ilotulitus alkoi...
Puhuimme musiikista.
Minä sanoin kuulleeni Louis Armstrongin laulavan...
Niin, se kaveri. Minua hermostutti...
Koska... Jene sais quoi...
Voisinkohan tulla kuuntelemaan Clicquot Clubia äitisi kanssa?
Soitin, koska haluaisin nähdä sinut uudestaan.
No... kävisikö lauantaina?
Kahdeksalta?
Selvä. Nähdään silloin sitten. Hei.
Siinä he ovat.
Veli.
Terve.
Jessie, tässä on pikkuveljeni Paul. Hän on Mona Sita. -Mabel.
Hei. -Mennäänkö?
Terve, Paulie.
Saarnamies. -Vai saarnamies?
Mitä kuuluu, Murphy? -Pitkästä aikaa.
Tiedät kyllä talon säännöt, Paul. Ei intiaaneja. Sillä selvä.
En oikein tykkää talon säännöistä. -En minäkään.
Mitä minun pitäisi tehdä, Paulie? -Anna pöytä. Neljälle.
Tämä on viimeinen kerta. -Terve, tuomari.
He tulevat takaisin, jos tanssit alasti pöydällä.
Tekisi mieli vetää turpaan.
Molly, kultaseni.
Hieno paikka. Täällä tiskataan lasitkin.
Juomista? -Mitä saisi olla, Jess... Jessie?
Otan Martinin, Paul. Olihan se nimesi? -Jepulis.
Normille se tavallinen. Giniä luumumehulla. -Tuplana.
Anteeksi. Minäkin tilaisin.
Tuplaviskin.
Mitä teet nykyään, Mabel? -Myyn syöttejä.
Sinulla on kauneimmat hiukset, jotka olen koskaan nähnyt.
Pitäisiköhän leikata ne lyhyiksi? -Ei missään tapauksessa.
''Kynttilä palaa molemmista päistä.
Se ei koko iltaa kestä...
... mutta ei myöskään hauskanpitoa estä.''
Kaunista.
Päätoimittajalle. Sille kääkälle...
Hän otti minut pois Anaconda-jutusta. -Olen toimittaja.
Tiedän. -Miten?
Olen kuuluisa. -Kalastava toimittaja.
Tiedätkö senkin? -Kaikki tietävät.
Olet ollut kauan poissa. -Siltä vaikuttaa.
Kun päätoimittaja... -Se kääkkä.
Hän on saanut nimettömiä puheluita. Uhkauksia. -Oikeitako?
Meinaavat hermostuttaa. -Mitä soittaja sanoi?
Mitä soittaja sanoi?
-Lopeta sinä.
Sitä perinteistä. ''Pojat tulevat käymään kylässä.''
''Valamaan sementtikalossit.'' -Aivan.
Haluan tanssia.
Sitten vähän menevämpää.
En vedä vertoja veljelleni, mutta lähdetkö tanssimaan?
Mielelläni.
''Jessie-kulta,
Kun kuu kimmeltää ennen häviämistään näkymättömiin, -
ajatukseni laulavat.
Huomaan hyräileväni pehmeästi. En musiikin tahtiin, vaan muuten.
Jossakin muualla. Paikassa, jonka muistan.
Niityllä, jossa kukaan ei näytä käyneen, paitsi kauriit -
ja muistot sinusta. Ne tanssivat käsivarsillani.
Norman.''
Niin?
Mikä hätänä? -Norman?
Ei hätää, äiti. -Kuka siellä on?
Olen Norman Maclean. -Häntä ei aseteta syytteeseen.
Voit viedä hänet kotiin. -Mitä hän teki?
Löi eräältä kaverilta pari hammasta kurkkuun. -Miksi?
Se johtui intiaaninaista koskevasta kommentista.
Kaveri ansaitsi sen.
Veljesi on täällä turhan usein nykyään. -Niinkö?
Hänellä on aika paljon pokerivelkaakin. Lolossa ei kannata velkaantua.
Onko häntä sattunut? -Ei. Hänellä on vain paha olo.
Hän juo liikaa. Lolossa ei kannata juoda liikaa.
Käy hakemassa veljesi.
Väsyttää niin ja haluan petiin Join lasillisen tunti sitten
Se nousi heti nuppiin
Jos tarvitset rahaa, Paul, tai jotain muuta...
Hän vain meni teurastamon ohi.
Voin auttaa.
Käänny tästä.
Kanat eivät ole vielä kukon luona kanalassa.
Ei hassumpaa.
Onko kaikki hyvin, Norman?
Oliko se sinun hilloasi? Herkullista. -Kiitos.
Onko tämä Norman? -Kyllä on. Olemme hänestä hyvin ylpeitä.
Mukavaa, että palasit. -Kiitos.
Hänen tyttärestään on tullut kaunotar. Tuolla hän on.
Täytti 20 viikko sitten. Välkky tyttö. -Äiti...
Mr. Merchison! Mitä teille kuuluu?
-Aika hyvää, kiitos.
Onko tämä Paul? -Ei, vaan Norman. Norman.
Norman. Kylläpä sinä näytät hyvältä!
Paul tuli! -Menen tapaamaan Jessie Burnsin perhettä rautatieasemalle.
Hänen veljensä tulee Kaliforniasta. -Pitäisikö tyttö pyytää päivälliselle?
Voi olla.
Äiti!
Terve, Sam. Saanko lainata noita hetkeksi? -Toki.
Burnsit pyörittivät kaupungin ainoaa kauppaa. Silti heillä meni huonosti.
He olivat metodisteja, joita isä piti lukutaitoisina baptisteina.
Hauska tavata. -Todella hauska tavata! Olet kuulemma runoilija.
Oletko sukua kalastavalle toimittajalle? -Veli.
Jessie sanoi, että valmistuit juuri. Jessiekin opiskeli...
Höpötystä.
Hän jätti koulun kesken.
Hän voisi oppia sinulta.
Jätetään poika rauhaan. Ei presbyteeri ole tottunut tällaiseen.
Nyt hän tulee!
Neal astui junasta yrittäen näyttää tennistähdeltä.
Näytät niin hyvältä! Neal, tässä on Norman.
Norman, veljeni Neal.
lstuitko hereillä koko yön?
Antakaa hänen hengähtää. -Mennään s yömään.
Minulla on voileipiä autossa -
ja uunikanaa kotona. Voin tehdä kirsikkapiirakkaakin.
Ei mitään kotikaljaa. -Hyvä vuosikerta.
Huulien ohi ja ienten taa, vatsaa pitää varoittaa!
Mikä asema tuleekaan ensin? Ennen se oli San Berdoo.
San Berdoo. Paljon hiekkaa, aavikkoa... Pirusti aavikkoa!
Salt Lake Cityssä vaihdettiin junaa.
Siellä oli hotelli... -Josta sai ostereita.
Norman, juotko sinä? -Juoko hän? -Vähän.
Pemmetin herheelle!
Häntä vain väsyttää. -On hänellä vielä ainakin ruokahalu tallella.
Miten kauan aiot olla täällä, Neal?
Sport! Tule tänne!
En minä tiedä. lkävöin valtamerta.
Minkälainen se on? -lso, sininen...
Aallonharjalla voi ratsastaa. Aloin olla siinä jo aika hyvä.
Hitto! Hyi sinua! -Äiti!
Se niin innostui sinusta. -Tule, Sport.
Mistä puhuinkaan? -Valtamerestä.
Surffaamme kavereiden kanssa. Ramone, Ronnie Colman...
Ronald Colman! -lhana mies.
Minä kuulemma näytän häneltä.
En osaa kuvitella Ronald Colmania aalloille.
Kodak-hetki.
Äiti, kuule...
Matka oli pitkä.
Sinähän voisit mennä joskus Normanin kanssa kalaan.
Hyvä idea!
Niin.
Eikö olisikin hienoa? -Vai kalaan?
Kai sinä kalastat? -Tietysti.
Kaikki kalastavat. -Kyllä vain.
Milloin sinulle sopisi? -Perjantaina.
Mihin aikaan? -Kuudelta.
Aamullako?
Hän tulee kyllä. -Vai mitä?
Kiitos, Norman. -llo on minun puolellani.
Paulkin voisi lähteä mukaan. -Se olisi hienoa.
Hän tulee mielellään. -Saanko minä tulla?
Ei tällä kertaa. -Ensi kerralla.
Mene sinä Nealin mukaan. Suunnittelemaan.
Nealin ainoa suunnitelma oli mennä Black Jackin baariin, -
joka oli vanha tavaravaunu metsässä. Rehti poliisi sitä tuskin löytäisi.
Saukkopoikuetta oli hankala jahdata. Ne ovat talvella valkoisia.
Saatuaan Black Jackin kotipolttoista viinaa -
Neal alkoi avautua. Hän alkoi kertoa valheita kokemuksistaan luonnossa.
Yritti kai tehdä vaikutuksen paikan toiseen asiakkaaseen, -
ja se näytti onnistuvan.
Se yritti karistaa minut kannoiltaan...
Hän oli Vanha Raakanahka.
Hänet oli valittu Wolf Creekin kauneimmaksi 10 vuotta aiemmin.
Hän oli ratsastanut seisten miesvaltaisen yleisön läpi.
Helmat olivat lähes korvissa ja hän voitti kisan.
En pystynyt liikuttamaan käsiäni! Mietin, että jos vielä kylmenee, -
minun on tungettava käteni koirani sisälmyksiin.
Se olisi ollut kova juttu. Se tapahtui Yukonissa.
Minä niin tykkään siitä koirasta.
Hän käytti vieläkin ratsastushametta, vaikka se olikin tiellä uudessa työssä.
Siellä oksalla oli väijyssä se sama saukko!
Kuule, kovistelija...
Mitä saukko teki sillä seudulla? Eikö niitä ole etelämpänä?
Jack, kaada naiselle viskiä.
Minä tästä häivynkin. Älä unohda perjantaita.
Mitä?
Mitä nyt? -Sinut kuulemma löytäisi toisesta toimistostasi.
En pysty tekemään siellä mitään.
Onko sinulla lasillinen mielessä? -Palvelus.
Lähdetkö kalaan?
Toki.
Hyvä, koska Jessien veli tuli Kaliforniasta ja...
Mies on maailmanluokan pelle, mutta... -Kalastaako hän syötillä?
En tiedä. -Voi luoja.
Hän ilmestyy kuitenkin matopurkin kanssa.
Punainen Hillsin purkki. Mistä vetoa?
Lupasin Jessielle. -Oletko vakavissasi?
Oletko vakavissasi Jessien suhteen?
En minä tiedä.
Kai sinne on sitten tultava.
Kaikkea sitä näkeekin. -Kovistelija haluaa kalastaa.
Olet myöhässä, Neal. -Joo, joo.
Menin myöhään petiin. -Minä en edes nukkunut ja olin ajoissa.
Neal - Paul, Paul - Neal.
Montanassa tullaan ajoissa kirkkoon, töihin ja kalaan. -Selvä peli.
Tässä on muuten... -Olemme tavanneet.
Älkää hävitkö.
Varokaa ensimmäistä askelmaa.
Oletko valmis... Neal?
Neal! Kalastamaan.
Kovistelija haluaa kalastaa.
Hei, Neal! Missä syöttisi ovat?
Lahopää.
Ei näin kuumalla tule kalaa.
Onneksi en mennyt kotiin nukkumaan.
Missä hän on?
Tulemme perästä.
Tiedän, että sinulla on jo 20.
Etkö löytänyt häntä? -Nealista viis.
Eikö meidän pitänyt auttaa häntä? -Miten häntä voi auttaa?
Viemällä kalaan.
Hän ei pidä kalastamisesta, Montanasta, eikä varsinkaan minusta.
Ehkä hän pitää siitä, että joku edes yrittää auttaa.
Otitko kaljaa mukaan? -Mitä luulet?
Mennään.
Maistan sen jo.
Pitäisikö hänet tappaa?
Ei näytä hyvältä. -Tytöllä on tatuointi.
Onko siinä nimikirjaimet? -Ei. ''LOVE.''
Pääsen kyllä itsekin kyytiin.
Onko sinulla juomista, kovistelija?
Kovistelija on tuo punaperse.
Olen pulassa. -Tulenko avuksi?
Mrs. Burns tapaisi tyttöystävän mielellään. -En minä ole palanut.
Norm, voisin tulla kotiin yöksi. Tullaan huomenna uudelleen.
Sovittu!
Vauhtia, kovistelija! Suutani kuivaa. -Sanoi Julia.
Onnea matkaan!
Jessus! Mitä olet tehnyt pojalleni?
Hän nukahti aurinkoon.
Voi luoja! Hoidetaan sinut kuntoon.
Jätitkö hänet yksin, Norman? -Hänellä oli seuraa.
Sinun kannattaisi mennä kotiin.
Tarvitsen kyydin.
Pidä kiinni. -Mitä sinä..?
Et taida...
Tästä menee junia jatkuvasti.
Meitä tuskin huomataan täällä.
Kiitos lennosta.
Olet hassu.
Miten niin? -Et taida pitää veljestäni.
En niin.
En osaa mitään temppuja, mutta pidän sinusta.
Haluan nähdä sinut uudelleen.
Terve, Jess. -Hei, Paul.
Miten veljesi voi? -Te jätitte hänet yksin.
Anteeksi. Se oli minun vikani.
Et saa anteeksi. -Saako Norman?
Norman ei ole hauska.
Pesualtaan vieressä on pyyhkeitä.
Eihän hammasharjaani ole koskettu?
Anna Paulin kertoa jutustaan. -Murha, raiskaus vai tulipalo?
Voisit kertoa kirkosta. -Olen samaa mieltä.
''Pastori Maclean ruokaili perheensä kanssa -
ja kaikki, paitsi vanhempi veljeksistä, nauttivat siitä.''
Mikä hätänä? -Hän ei ole hauska.
Anteeksi, kuinka? -Hän ei ole hauska.
Tärkeämpiäkin asioita on.
Ei se haittaa, Norman. -Olemme y lpeitä sinusta.
On minulla yksi juttu. Ei murhia eikä siveettömyyksiä.
Haastattelin presidenttiä.
Calvin Coolidgea!
Milloin? -Muutama päivä sitten, Dakotassa.
Hän oli perhokalastamassa. -Perhokalastamassa!
Puku päällä, valkoiset hansikkaat kädessä ja nahkakengät jalassa.
Menin kysymään häneltä: ''Anteeksi, sir, millä tärppää?''
Hän kääntyi ja sanoi: ''Minun virvelilläni.''
Sitten siihen tuli paikallisia kanan kokoisen perhon kanssa.
Jos taimen ei tartu koukkuun, niin se säikähtää kuoliaaksi.
Saitko kuvan? -Se on sunnuntain lehdessä.
''Coolidge kalastaa kansalaisten kanaseurassa''
Äiti, ruoka oli todella hyvää. -Hän syö vain ennen lähtöä.
Taidankin tästä... -Mitä?
Mitä?
Aioin vain sanoa, että taidan mennä kavereita katsomaan.
Älkää valvoko minun takiani. Syön loput, kun kukaan ei näe.
Hän kirjoittaa nimemme nykyään eri tavalla. ''MacLean.''
Nyt meitä luullaan alamaan skoteiksi.
Terve, Norman! -Mr. Sweeney.
Kenet sinä tunnet Chicagon yliopistosta?
''Minulla on kunnia ilmoittaa, -
että teidät on valittu kirjallisuuden professoriksi.''
''Vaikka mikään ei tuo takaisin loistoa ja vehreyttä, -
kukkaloistoa emme ikävöi, -
vaan löydämme voimaa siitä, mikä jää.
Mikä on ollut, tulee aina olemaan...
Surusta löyty y lohtu. -Uskosta, joka näkee kuoleman läpi.
Kiitos sydämemme, jolla koemme hellyyttä, iloa ja pelkoa.
Kukinto voi tarjota ajatuksia, jotka ovat itkua syvemmällä.''
Onnea matkaan, poika. Olet ajatuksissamme.
Meni viikko, ennen kuin puhuin Jessille.
Neal oli lähdössä takaisin Kaliforniaan -
ja haluaisi minut saattamaan.
Olet rakas. Onnea matkaan.
Vaikka yllätyinkin kutsusta, kysyin häneltä vain yhtä asiaa:
Halusiko Jessie minut sinne? Hän sanoi ''kyllä''.
Olet rakas. Muista kirjoittaa.
Jos hän tulee ensi kesänä, autatko häntä? -Yritän, jos tahdot.
Ei hän tule. -Ainakin hänellä on siellä ystäviä.
Ai Ronald Colman?
Miksi eniten apua kaipaavat eivät huoli sitä?
En tiedä, Jess.
En minä itke, Norman.
Voinko näyttää sinulle jotakin?
Vain, jos se on jotakin hyvää.
Lue se.
Mitä mieltä olet? -Tämähän on hienoa!
Pääset pois! Chicagoon! Se on taivaallinen paikka!
Oletko käynyt siellä? -En missään. Helenassa.
Onneksi olkoon, Norman!
Totta puhuen, en tiedä, haluanko lähteä täältä.
Miksi et? Ei Montana minnekään häviä.
En minä sitä. -Mitä sitten?
En taida haluta lähteä sinun luotasi.
Kappas.
Pari sukellusvenettä.
Sydämelle, hitto soikoon! -Voi luoja.
Rakastan Jessie Burnsia.
Jessus, Norm. Joessa olisi niin paljon kaloja.
Ei sellaisia kuin hän. -Aha.
Ei ole.
Onneksi olkoon. Olen onnellinen puolestasi.
Häivytään täältä, mennään juhlimaan! -Sovittu.
Kamalaa.
Kuulostaa kamalalta. -Lauluhan on klassikko.
Missä me olemme? Minne olemme menossa?
Loloon.
Sinuahan onni potkaisi. Minullekin kelpaisi se onni.
Älä nyt ole professori tänään.
Norm... saarnamies...
Sal!
Tuo veljelleni juotavaa. -Maissiviski.
Voisin tarjota kierroksen. Hän on rakastunut.
Odota.
Huolehdi hänestä.
Mitä haluat?
Kortteja, vai?
Mitä haluat? -En mitään.
Se tekee taalan. Paul lupasi maksaa, mutta...
Älä... Kunhan pelailemme.
Lähdetään. Heti.
Minä en lähde.
Minulla on onnekas olo. -Mitä höpötät? Et sinä voi tuonne mennä.
Ei tässä mitään. Pärjään kyllä. -Et saa edes pelata.
Kylläpäs. -Millä? Uit veloissa.
Ne ovat minun velkojani. Onko selvä?
Norm! Norm!
Se kalareissu jäi. Mennäänkö huomenna?
Pyydetään isäkin mukaan. Sopiiko?
Pyydä sinä häntä.
Puoli seitsemältä.
Tuoksuupa hyvältä.
Muffinit tuoksuvat.
Hyvä, että pääsit tulemaan, vaikka töitäkin oli niin paljon.
Onko sinulla uusia juttuja?
Minulla on.
Mitä? -Minulle tarjottiin töitä Chicagon yliopistosta.
Kirjallisuuden professuuria. -Mitä?
Se alkaisi syksyllä.
Aion ottaa sen. -Norman!
Olen mielissäni!
Olen niin mielissäni!
Professori!
lhan oikea professori, hittolainen.
Olen ylpeä sinusta.
Muistakaa ottaa valokuvia.
Tuolla taisi olla hyvä paikka.
Oi niitä aikoja...
Saat kyllä kunnon saaliin!
Hän saa kunnon saaliin.
Kalastetaan tänään yhdessä.
Millä tärppää? -Mitä?
Millä tärppää? -Puhu kovempaa!
Sanoin, että...
Bunyon Bugeilla!
Tuonko sellaisen? -Älä. Tulen hakemaan.
Bunyon Bug numero 2. -Kiitos, kirjallisuuden ja taimenten professori.
Aion kosia Jessiä.
Melkoinen päivä.
Lähde sinäkin Chicagoon.
Se on 3000 km:n päässä ja siellä on ainakin 12 lehteä.
Olisit tapahtumien keskellä. Mitä sanot?
Lähde mukaan.
En lähde Montanasta koskaan.
Jo nyt on!
Katsokaa, mikä kala!
Uskomatonta!
Sillä hetkellä olin varma, että olin katsellut täydellisyyttä.
Olet melkoinen kalastaja.
Vielä kolme vuotta, niin ajattelen kuin kalat.
Silloin ajattelet jo kuin kivet. Otetaan kuvia.
Yksi... kaksi...
Veljeni seisoi maan yläpuolella, vapautuneena sen laeista, -
kuin taideteos.
... kolme.
Tiesin yhtä varmasti, että elämä ei ole taideteos, -
ja että se hetki ei voisi kestää.
Konstaapeli herätti minut kerran, ennen kuin lähdimme Chicagoon.
Hän ajoi minut kotiin joenvartta pitkin, kertomaan isälle ja äidille, -
että Paul oli hakattu kuoliaaksi ja ruumis heitetty kujalle.
Pystytkö kertomaan mitään muuta?
Lähes kaikki käden luut olivat murtuneet.
Kummanko käden?
Oikean.
Aikaa kului ja isä kysyi yhä uudelleen, olinko kertonut kaiken.
Vihdoin sanoin hänelle, että ehkä tiesin vain sen, -
että Paul oli hyvä kalastaja. ''Tiedät enemmänkin'', isäni sanoi.
Hän oli loistava.
Puhuimme silloin veljeni kuolemasta viimeisen kerran.
Epäsuorasti Paul oli aina isäni ajatuksissa.
Muistan viimeisen kuulemani saarnan vähän ennen isän kuolemaa.
Meistä jokainen kohtaa elämässään apua kaipaavan läheisen -
ja kysyy itseltään tämän saman kysymyksen:
Herra, olemme valmiita auttamaan, mutta mitä siihen tarvitaan?
Voimme harvoin auttaa läheisiämme.
Joko emme tiedä, mitä antaa, tai apua ei haluta ottaa vastaan.
Ne, joiden kanssa elämme ja jotka harhauttavat meitä, -
mutta rakastamme heitä silti.
Rakastamme, vaikka emme ymmärräkään heitä täysin.
Nyt kaikki nuoruuteni rakkaat ihmiset ovat kuolleet, Jessiekin.
Juttelen heille silti.
Olen jo liian vanha ollakseni hyvä kalastaja -
ja kalastan yleensä yksin, vaikka ystävieni mielestä minun ei pitäisi.
Kun olen yksin kanjonin valossa, olen sieluni ja muistojeni kanssa.
On joen äänet ja kalastamisen rytmi sekä toive tärppäämisestä.
Lopulta kaikki asiat sulautuvat yhdeksi -
ja keskellä virtaa joki.
Vesi vie maailman suurimpaan virtaan ja kulkee ajan kivien yli.
Osa kivistä on ajattomia pisaroita. Kivien alla ovat sanat.
Jotkut niistä ovat heidän sanojaan.
Vietän paljon aikaa veden äärellä.